Energia+eoliana+si+cea+a+vanturilor

** M ** orile de vânt se foloseau în secolul al VI lea în Persia ( actualul Iran). Spre deosebire de tipul care mai târziu a devenit răspândit în vest, aceste mori de vânt aveau un ax vertical cu vele care se roteau pe suporturi orizontale. Pietrele de moara de la capătul inferior al axului măcinau cerealele pentru a obţine făina. Prima menţionare a unei mori de vânt în Europa se referă la cea din Bury St Edmunds din Suffolk, Anglia. Primele mori de vânt din Europa erau de tipul moară stâlp. Velele se roteau pe un plan aproape vertical, iar corpul morii de vânt era montat pe un stâlp central. O pârghie lungă, numită manetă de întoarcere, se prelungea în spate. Când direcţia vântului se schimba, morarul apăsa pe maneta de întoarcere pentru a roti din nou moara cu faţa spre vânt. Cu timpul, morarii ingenioşi au găsit căi de a folosi moara şi în alte scopuri, precum ridicarea sacilor de cereale. Olandezii au început să folosească morile de vânt pentru a drena apa de pe câmp. Un sistem consta dintr-o moară de vânt ce acţiona un mecanism asemănător cu o roată de apă, care scotea apa. Principalul dezavantaj al morilor de vânt este că, spre deosebire de roţile de apă, ele nu pot fi folosite dacă este necesară energia continuă; daca vântul încetează, se opreşte şi mecanismul. ** Pompe de vânt  **  Morile de vânt se mai folosesc şi acum în unele ţări pentru măcinarea cerealelor. Pompele cu palete multiple, acţionate de vânt, sunt folosite pentru a obţine apa din puţuri în regiunile mai izolate, în special în Australia şi Africa de Sud. Apa pompată este depozitată într-un turn din apropiere. Deşi în mod obişnuit se numesc mori de vânt, aceste mecanisme sunt numite maşini de vânt şi pompe de vânt. O pompă de vânt tipică are o roată cu diametrul între 3-4 m, cu circa 20 de palete de oţel presate. Roata este montată pe un stâlp metalic având înălţimea de aproximativ 8 m. Forţa vântului pe o derivă verticală din spate menţine roata cu faţa spre vânt. Însă deriva este concepută să întoarcă roata când vântul devine extrem de puternic, pentru a preveni vătămarea organismului. ** Generatoare de vânt  ** Multă lume preferă generarea electricităţii din energie eoliană deoarece este un proces curat şi nu foloseşte combustibil. În unele regiuni din Ţara Galilor şi Scoţia şi în America de Nord funcţionează turbine de vânt experimentale conectate la generatoare de electricitate. Este nevoie de un diametru al rotorului de circa 50 m pentru a genera un MW (1.000.000 de Watt) de energie, deci 1.000 de astfel de generatoare de vânt ar putea egala capacitatea unei centrale electrice uzuale. În unele ţări s-au construit „ferme de vânt“, care constau din câmpuri de generatoare de vânt, însă publicul ar putea obiecta dacă aspectul peisajelor ar avea de suferit. Din acest motiv, viitorul energiei eoliene la scară largă este nesigur. Generatoarele de vânt mici asigură însă o cale ieftină de reîncărcare a bateriilor electrice în zonele izolate, fără alimentare de la reţea. ** Roţi de apă ** Roţile de apă, care datează din secolul I e.n., se foloseau iniţial pentru măcinarea cerealelor. Fluxul apei acţiona roata şi această mişcare era folosită pentru a măcina cerealele între două pietre de moară. Cu aproximativ 1.000 de ani mai târziu, oamenii au început să exploateze energia apei pentru alte procese, ducând la dezvoltarea industriilor, de-a lungul văilor. Cu un mecanism potrivit legat la roată, energia apei putea fi folosită pentru a acţiona foale, ferăstraie şi ciocane grele. Primele industrii ale fierului, hârtiei şi textilelor se bazau pe energia apei, aceasta continuând până la introducerea maşinilor cu aburi fiabile la sfârşitul anilor 1700. În prezent, roţile de apă de tip vechi sunt păstrate pentru valoarea lor istorică, dar echivalentul lor modern - turbina de apă - este larg utilizat pentru a furniza energia necesară acţionării unor generatoare de electricitate imense în reţelele hidroelectrice. Unele ţări, de exemplu Norvegia, produc cea mai mare parte a electricităţii în acest fel. ** Energia maremotrică  **  Î n unele locuri unde râurile cu flux lent nu sunt potrivite pentru proiectele hidroelectrice, marea poate fi o sursă alternativă de energie. Energia mareelor poate fi folosită pentru a acţiona turbine conectate la generatoare de electricitate. Locul în care costul unor asemenea proiecte este justificat sunt însă puţine, deoarece câştigul din electricitatea produsă în acest fel este relativ mic. La reţeaua de hidrocentrale maremotrice de pe Râul Rance din Franţa, fluxul din estuar generează o energie medie de numai 100 MW - o zecime din energia generată de o centrală electrică obişnuită.  ** Energia valurilor  ** O altă sursă de energie a apei mărilor sunt valurile. Valurile imense ale oceanelor poartă cantităţi masive de energie, dar această energie este greu de exploatat eficient şi ieftin. Se testează diferite scheme experimentale. Într-o schemă, nişte plute numite „răţuşte“ urcă şi coboară o dată cu trecerea valurilor. Această mişcare acţionează o pompă, care împinge apa dintr-o turbină ce acţionează un generator.  O nouă schemă experimentală de energie a valurilor pentru Insula Islay, în dreptul coastei de vest a Scoţiei, a fost concepută pentru a genera 180 kW de electricitate. Ea funcţionează pe principiul coloanei de apă oscilantă. O cameră scufundată, deschisă în partea inferioară, conţine o coloană de apă cu aer deasupra. O dată cu trecerea valurilor, coloana de apă se ridică şi coboară, împingând şi scoţând aerul dintr-o turbină conectată la un generator de electricitate.
 * Energia eoliană şi cea a valurilor  **
 * // Multe râuri au un flux de apă destul de eficient şi continuu pentru a acţiona turbine şi a genera electricitate. Vântul, valurile, şi mareele conţin şi ele energie, dar valorificarea ei este mai greoaie. //**