Voyager1,2

 Zborurile Voyager



Voyager 1 ( imagine stanga ) a fost lansat pe 5 Septembrie 5 1977, şi a zburat pe deasupra lui Jupiter pe 5 Martie 1979 şi a lui Saturn pe 13 Noiembrie 1980. Voyager 2 a fost lansat pe 20 August 1977 (înaintea lui Voyager 1), şi a zburat pe deasupra lui Jupiter pe 7 August 1979, a lui Saturn pe 26 August 1981, a lui Uranus pe 24 Ianuarie 1986 şi a lui Neptun pe 8 August 1989. Voyager 2 a profitat de o aliniere rară (o dată fiecare 189 de ani) pentru a trece de la o planetă exterioară la alta. Voyager 1 ar fi putut, în principiu, să-şi continue drumul spre Pluto, dar JPL a optat pentru o apropiere sigură de Titan  Datorită celor 2 sonde, cunoştinţele noastre despre cele 4 planete gigantice, sateliţii lor, şi inelele lor s-au îmbogăţit consistent. Voyager 1&2 a descoperit că Jupiter are o dinamică a atmosferei complicată, fulgere şi aurore. S-au descoperit trei sateliţi. Două din surprizele cu adevărat mari au fost că Jupiter are inele şi că Io are vulcani sulfuroşi activi, cu efecte majore asupra atmosferei joviene.

Io este al 5-lea satelit cunoscut al lui Jupiter, al treilea ca mărime, cel aflat spre interiorul lunilor Galileene. Io este un pic mai mare decât Luna Pământului

Suprafaţa sa este complet diferită de cea a oricărui alt corp ceresc din sistemul solar. A constituit o uriaşă surpriză pentru oamenii de ştiinţă care au primit informaţiile culese de Voyager. Ei se aşteptau la cratere de impact similare celor de pe alte corpuri terestre din a căror densitate să poată estima vechimea suprafeţei. Sunt însă foarte puţine, în cazul în care există, pe Io (stânga). De aceea se crede că suprafaţa sa este foarte tânără.  In loc de cratere, Voyager 1 a găsit sute de caldere. Unii dintre vulcani sunt **activi ** ! Fotografii uimitoare arată erupţii actuale având 300 km înălţime, au fost obţinute de Voyager (dreapta). Aceasta este poate cea mai importantă descoperire obţinută în misiunile lui Voyager; a fost prima dovadă că interiorul corpurilor "terestre" sunt active. Substanţa ce erupe din gurile de pe Io pare să fie formate din sulf sau dioxid de sulf. Erupţiile se schimbă rapid. În doar patru luni dintre misiunile Voyager 1 şi Voyager 2 câteva s-au oprit şi altele au pornit. Materialul depus în jurul gurilor vulcanilor s-a schimbat şi el vizibil. 

Voyager 2, mulţumită unor eforturi inginereşti şi de programare de-a dreptul eroice, şi-a continuat misiunea spre Uranus şi Neptun. Uranus în măreţia lui apărea ca o planetă monocromatică. Ca o ciudăţenie, s-a descoperit că axa sa magnetică erau puternic deplasată faţă de axa sa rotaţională complet răsucită, ceea ce-i conferea lui Uranus o magnetosferă neobişnuită. Au fost găsite canale îngheţate pe Ariel, iar Miranda era o neobişnuită mixtură de felurite regiuni. Au mai fost descoperiţi 10 sateliţi şi încă un inel. Spre deosebire de Uranus, pe Neptun s-a găsit o atmosferă încă activă, fiind descoperite mai multe tipuri de nori. Arcele inelelor s-au dovedit a fi petece strălucitoare ale inelelor. S-au mai descoperit două inele, şi alţi sateliţi. Axa magnetică a lui Neptun era de asemenea răsucită. Triton avea un aspect brăzdat de gheizere. Dacă toate vor merge bine, vom putea menţine legătura cu ambele nave spaţiale până cel puţin în 2030. Ambele Voyager au suficient combustibil - se estimează că lui Voyager 1 îi va ajunge până în 2040 iar lui Voyager 2 până în 2034. Problema apare la RTG - uri (generatoare termale pe bază de radio-izotopi). Energia pe care o produc RTG - urile scade câte puţin anual. Se estima că energia pentru instrumentul UVS (spectrometrul în ultraviolet) va ajunge până în 2000. Mai apoi, până în 2010, se aşteaptă ca energia să scadă atât de mult încât să nu poată fi alimentate în acelaşi timp toate instrumentele pentru câmpuri şi particule. Atunci e planificat să intre în funcţiune un plan de gestionare a alimentării cu energie, astfel încât unele instrumente să funcţioneze pe când altele nu. Nava poate supravieţui în acest fel încâ aproximativ 10 ani, şi abia apoi energia va fi probabil mult prea scăzută pentru a mai menţine nava în funcţionare.